CU IUBIREA LA PSIHIATRU
Lisa Metzger, Masterat în științe, Asistent Social.
Scuze, nu reușesc...
E foarte cald și nu reușesc să pornesc mizeria asta.
Am semnat actele.
Cum te simți?
Oribil.
Francis era acolo. Evident că era acolo.
Mi-a fost greu să-l văd. Și a semnat îndată.
Eu barem m-am prefăcut că arunc o ultimă privire la acte.
Ei bine, mie mi se pare că era îngrozit.
Va dura ceva vreme până să-ți treacă.
Au fost 9 ani, Rafi! Nu poți ignora intervalul ăsta de timp.
Ciudățenia e că...
Am ieșit din căsătoria asta de cât, de cinci minute?
Și pe nepusă masă, mă pomenesc gândindu-mă la... un copil.
De ce acum? De ce nu când eram căsătorită?
Ei bine, într-un anume fel, ai știut că nu era bărbatul potrivit.
Deci astfel te apărai. A fost un lucru bun.
Rafi, începi iar să trăiești.
Vrei toate lucrurile pe care nu ți le-ai permis.
E foarte bine să-ți dorești așa ceva.
Și chestia cu copilul se va întâmpla, la timpul potrivit.
Gândește-te la prezent.
Deocamdată.
Bună, Dave. Morris la telefon.
Ascultă, vreau să-ți cer un serviciu.
Am ieșit cu fata asta noaptea trecută și mi-a spus să n-o mai sun niciodată.
Știi cum se întâmplă. Așa că acum vreau să vii cu mine.
Nu te panica, în regulă? Nu știu cum să ajung la Bay Ridge.
Nu sunt sigur. Pa.
Nu înțeleg de ce trebuie să mă amesteci în asta.
Ai o boală incurabilă, înțeleg. Dar de ce sunt eu implicat?
Stau în mașină.
Voi fi martor la toată povestea. Ca accesoriu.
- Cum ar veni, ca o sacoșă? - Morris...
Ia zi, cine mai e data asta?
Ba nu. Nu vreau să știu. Nu-mi spune.
Tatăl ei e, probabil, vreun zmeul-zmeilor.
Aș vrea să știu de ce nicio fată nu ajunge să iasă cu tine de două ori.
După o întâlnire, s-a terminat. Ce faci? Ce spui?
E un mister și pentru mine.
Ești hermafrodit? Ai virusul hanta?
Aici e. Hai!
Termină iute. Mai încolo, mă întâlnesc cu Michelle la cinema.
- Michelle? Dumnezeule! - Grăbește-te.
- Bună. - Ce dracu' cauți aici?
Ți-am spus că nu vreau să te mai văd niciodată.
Doar să vorbim. Ieși puțin afară.
Nu pot să cred că ai venit aici. N-ai niciun respect pentru femei.
- Nu am. Regret. - Mi-ai rănit sentimentele, ticălosule!
Nu-mi vine să cred că ești aici.
- În regulă? - Mikey!
- Plec. - Joey! Faceți-vă încoace!
- Mikey! Joey! La veniți încoa'! - Mikey? Joey?
Fugi! Treci în mașină!
Hai! Hai! Hai! Fugi! Hai, hai!
La naiba!
N-a fost deloc amuzant.
CINEMATOGRAF FESTIVALUL ANTONIONI
- Te întâlnești cu Michelle. - Da.
Ce vedeți, "Nesuferitele"?
- Ești vântul de sub aripile mele. - Ai știut că ești eroul meu?
- Distracție plăcută! - În regulă, omule.
Dave!
- Randall! Salut. - Randall! Mi-amintesc. Ce mai faci?
- Cum merge treaba? - Nimic deosebit.
Ea e prietena mea Katherine și ea e prietena mea Rafi.
- Salut. - Bună.
Ce faci aici?
- M-am gândit să văd un film. - Bine.
De ce? Te rușinezi să fii văzut cu mine?
- Poftim? - E în regulă, doar spune-mi.
Puștiul ăsta e amuzant. Unde l-ai găsit?
Lucrează la TravelArt și... Ne-am întâlnit.
- Salut. - Salut.
- Randall. - Mă scuzați.
- Bună, Michelle. - Michelle?
- Ai biletele la tine? - Nu. Le...
- La ăsta mergeți? Da? - Da!
E grozav. Și noi îl vedem. Bine. Vom fi la...
"HOT DOGS" DELICIOȘI VIZITAȚI MAGAZINUL NOSTRU
Intră în chiflă. Intră în chiflă.
BĂRBAȚI
E închisă.
Ce?
Usa. Nu se deschide.
Ți se întâmplă deseori asta?
De fapt, nu îndeajuns.
Ce facem?
Așteptăm să iasă cineva?
Bine.
- Mulțumesc.
De când vă întâlniți?
- De câteva săptămâni. - Nu ne dăm întâlnire.
Bine. Următoarea întrebare.
Am mai ieșit doar de două ori. Asta se cheamă că ne întâlnim?
- Eu cred că da. - Îmi pare rău.
A-ți da întâlnire e ceva serios. Să ieșiți împreună de mai multe luni.
Poate nu să stați împreună, dar să vă petreceți câteva nopți săptămânal.
Nu vă faceți griji cine a plătit ultima masă.
Vă vedeți unul pe altul făcând pipi. Știți?
- Lucruri mai serioase. - Atunci cum numești ce facem noi?
Păi, asta e. Oficial, n-au mai rămas băieți drăguți.
- Încântat de cunoștință. - Și eu.
Dave!
- Mi-a părut bine să te văd. - Noapte bună.
- La revedere. - La revedere. Încântată de cunoștință.
Unu, doi, trei, patru.
Sun-o dracului o dată!
Alo?
Bună. Sunt Dave... Bloomberg.
M-ai sunat adineauri?
Da.
S-a întrerupt?
Nu.
Ai închis?
Se zice că uneori e bine să minți, dar când sunt emoționat, nu pot asta.
Ar trebui să fiu altfel.
Am fost înconjurată de minciuni.
Ai avut parte de mul, ți mincinoși în viață, nu?
- Poftim? - La dracu'!
Ai vrea să iei cina? Cu mine? Mâine?
David, îmi fac un sandviș. Vrei și tu unul?
- Nu, e-n regulă! - Cine-i acolo?
Colegii mei de cameră. Deci vrei să luăm cina?
- Da. - Da?
Te sun mâine.
Bine.
- Pa. - Pa.
În regulă, bunico!
Despre ce sandviș e vorba?
Bună. Am venit s-o văd pe Rafi Gardet. Mă numesc Dave.
Rafael. Aici Damien.
- E un anume... - Dave.
Dave, care a venit să te vadă.
În regulă. Coboară imediat.
Balonașe. Aici. Îmi place.
Sunt de efect.
E din lână? Pare aspră. E aspră?
Cred că e cea mai mare contradicție din lume.
Evreii mănâncă crap. Cine mai mănâncă crap?
La restaurante nu se servește. Ai văzut vreodată crap în meniu? Serios!
Răspunde-mi sincer.
- Nu. - Nu. Știi de ce?
Fiindcă e dezgustător.
Dar n-ai să vezi popor mai obsedat de mâncarea asta îngrozitoare.
E un vestigiu.
Imigranții strămutați în timpul războiului pun mare accent pe mâncare.
Mâncarea era o raritate. Crapul e ieftin.
A ajuns produs de bază la masa lor.
Ce-i ăsta, History Channel? Încerci să-mi demontezi teoria?
Scuze. Scuze. Continuă.
Cred că o să adori locul ăsta. E frumos. Și mai mereu pustiu.
- Pot să văd o legitimație? - Sigur.
Îmi place când se întâmplă asta.
Aș vrea să-mi ceară și mie cineva buletinul.
Scuză-mă, Dave. O întrebare rapidă pentru tine.
Câți ani ai?
Nu știu vietnameză. De ce întrebi?
- Ești evaziv? - Încerc.
Știi, nu-mi spun vârsta.
Cred că oamenii devin prea preocupați de vârsta lor.
Eu am 37. Știai?
- Nu m-am gândit la asta. - Sigur că nu.
Știu că ești mult mai tânăr decât mine. Dar vreau să știu cu cât.
Bine, lasă-mă să ghicesc.
- Ai 29. - Nu.
Într-adevăr? Mai mult? Nu arăți de 30.
Mersi.
- Am 23. - N-ai atât.
Nu te cred. Arată-mi permisul de conducere.
Of, Doamne! Ești un copil!
Taxi! Am tricouri mai bătrâne ca tine.
- Dar sunt lăsat să șofez, bine? - Cu un părinte în mașină!
De ce îmi pari cu mult mai mare?
Nu știu. Nu știu dacă pot face asta.
Haide.
- Îmi ții asta? - Sigur.
- O să dăm de bucluc? - Sper că da.
Locul ăsta e uluitor.
Nu pot să cred că am trecut 15 ani pe aici și n-am știut de el.
Să auzim.
Ce?
Cum ai știut?
Bine. Îl cheamă David...
Și e foarte, foarte de treabă. Adică dulce.
L-am cunoscut acum câteva zile și mi-a dat o întâlnire.
Am cinat împreună și...
ne-am sărutat.
Îmi place berea.
Bine.
Fiindcă la noi nimeni nu bea.
Ești norocos, la noi bea toată lumea.
În familia mea nu se bea nimic. E ca în Salt Lake City.
Lau poate o gură de vin în seara de vineri, la Sabat.
- Atâta. Și e Manischewitz. - N-am băut niciodată așa ceva.
Nu-ți plac sucurile pentru copii?
Mama mea ține vin de ăsta în frigider. Poate fi băut și după trei luni.
- Un Chardonnay bun poate rezista... - E roșu.
Asta nu-i bine.
Apropo, ține minte să eviți propozițiile care încep cu "Mama mea..."
Bine.
Înțeleg.
Indiferent ce vârstă ai... Trebuie să-ți spun
că nu m-am mai distrat demult așa bine.
Mă bucur că te-am cunoscut.
Și tu mă emoționezi, într-un fel cu care nu sunt obișnuit.
Aici.
Doamne, Lisa, ce fac? Abia am divorțat săptămâna trecută.
Lasă, lasă că e bine. Nu ți-ai tatuat numele lui pe poponeț, nu?
Nu vrei să lași ceva și pentru mai târziu?
Ce-i? Ce e?
Are...
- Are doar 27 de ani. - Și?
Cum adică "și"? E o diferență de 10 ani. Mi-ar putea fi frate.
Dacă ar fi cu un an mai mic, ar putea să-ți fie frate.
Nu ți-e rușine pentru mine?
Îmi miroase a aventură cu băiatul de la piscină în stațiunea Sandals.
E-n regulă. S-ar putea chiar să-ți prindă bine.
- Dacă înțelegi ce vreau să spun. - Lisa!
Ce e?
N-are de ce să-ți fie rușine. Sunteți amândoi la apogeul sexual.
- Deci ești de acord? - Da! Clar. Da, asta-i bine.
Dar n-o să ducă nicăieri. Adică, e atât de tânăr...
Da, dar e cam devreme să-ți faci griji pentru asta
și de altfel, nu umbli să te măriți săptămâna viitoare, nu?
Bucură-te și tu de viața un pic. Meriți asta.
27... Drace, eu merit asta!
Nu, nu-i evreică.
Mamă, nu încerc să te omor.
Da, vreau să trăiești ca să apuci să-ți vezi nepoții.
Nepoții tăi evrei, mamă.
Nu, nu știam că vrei să fii înmormântată în Israel.
Mamă, nu vorbesc despre asta la telefon, bine?
Ne vedem mâine.
Și eu te iubesc. Pa.
- Hei, Dave. - Bună, Di.
- Unde-i mama? - Ți-am spus să închizi, Dinah!
Bună!
Ai lăsat azi-dimineață lumina aprinsă la baie.
Băiatul lui John Rosenberg s-a logodit ieri. Cu o logopedă.
- Bună, puștiule. - Bună, tată.
Trebuie să vorbim despre ultima discuție la telefon.
Mamă... și mie îmi pare bine să te văd.
Nu glumesc.
Cred că va fi un soi de acțiune disciplinară, nu o discuție.
Bine. Atunci să facem din ea o conversație.
- Ajut-o pe sora ta să pună masa. - Sigur.
Și scoate vinul din frigider!
- N-a sunat încă? - În seara următoare.
- Drăguț! - Știu. Nu sunt obișnuită.
Ați făcut planuri să ieșiți iar?
A vrut să luăm cină mâine seară, dar am zbor duminică devreme.
Când i-am spus că merg la Paris, mi-a zis:
"Cam mult pentru o întâlnire nereușită. Chiar trebuie să pleci din țară?"
E nostim puștiul.
- Te rog, fără cuvântul ăsta. - Bine. Scuze.
E amuzant.
- Ce faci? - Bea whisky.
Mamă, am 23 de ani! E în regulă.
Ce? Ce?
Mâine mă duc la sinagogă.
Mă voi rugă ca toată lumea să aibă o fericită...
Dinah, de când mi-ai vorbit de computere...
- Mamă! Lasă-l să termine! - A terminat.
Am ajuns atât de...
De ce trebuie să faci asta? Sunt atâtea alte femei cu care să ieși.
Te-am încurajat să faci tot ce-ți place, dar nu asta. De ce să faci asta?
Cum adică "să faci asta"? Să fac ce? Să stârnesc mânia Domnului?
De ce intri în încurcături?
Nu mă căsătoresc, mamă. Doar văd și eu despre ce-i vorba.
Și tu mă faci să mă simt de parcă trăim în ghetoul din Varșovia.
Aici e Upper West Side, unde suntem mulți evrei.
Deci ai de gând să te însori tot cu o evreică?
Da! Bineînțeles. În ordine?
Atunci nu înțeleg de ce trebuie s-o apuci pe calea asta?
S-ar putea, până la urmă, să suferi degeaba.
Sau mai rău, s-o faci pe ea să sufere.
- Dar cultura și istoria noastră? - Nu-i vorba să aleg, mamă.
Dar dacă ești destul de deștept ca să știi
că merită să te însori cu cineva din același mediu,
cum arată studiile despre rata divorțurilor,
fii deștept și nu începe ceva din care n-o să iasă nimic.
În afară doar de încurcături.
Nu pot să cred ce spui. Tu auzi ce vorbești?
- Ce? - Ești psihiatru.
- Nu i-ai spune asta unui pacient. - Nu-i adevărat. Nu-i adevărat.
Relații potrivit religiei lor.
E mai ușor.
Îi încurajez să se ducă la moschee sau la biserică, sau orice altceva.
Cred că religia este...
esențială în viața unei persoane.
Ei bine, da, dar...
Să-i încurajezi nu e totuna cu a-i descuraja.
Și știu că acolo ai tras linie.
L-ai spune unui pacient să nu se vadă cu cineva dacă nu crede că s-ar căsători?
Pacienților. Ei nu sunt copiii mei.
Câți ani are?
- Are 27. - Poftim?
E cu 4 ani mai mare ca tine? David!
Renunță imediat. Se va termina rău.
- Poate dacă ai cunoaște-o ai... - N-o voi cunoaște.
- Ți-ai pierdut mințile? - Mamă...
Vorbești ca la emisiunea "Ediție Specială După Școală".
- Nu face asta! - O fac!
Pe răspunderea ta, atunci.
Hei, ce mai faci, omule?
Grozav.
Ai nevoie de ceva sau...
- Du-te sus. Te așteaptă. - Mulțumesc. Treci încoace.
Bați palma? Toate-s bune?
Un zâmbet? Nu? Lasă că reușim noi.
Bună.
Intră.
Mulțumesc pentru supă.
- E de pui, cu tăiței. - E fierbinte.
Uau!
Apartamentul ăsta e uriaș!
Nici nu te întreb cât plătești. Nu vreau să știu.
Ăsta-i un Rothko.
Nu l-am mai văzut niciodată. Din ce an e?
1954.
Singurul obiect de artă pe care îl prefer.
Îmi place că niciodată n-a dat nume lucrărilor lui.
E frumos.
Luminos.
Ce-i asta?
"Sentimental Mood".
Nu l-ai mai auzit pe Coltrane?
- Nu. Ce, am dat de belea? - Nu.
E un cântăreț de jazz destul de faimos.
Deci asta-i muzică aia de negri de care vorbește toată lumea?
Habar n-aveam.
Trebuie să mă trezesc peste 5 ore.
Vrei să plec?
Scoate-ți puloverul.
Stai! Să nu se lase cu dans, fiindcă m-au durut rău bătăturile...
Scoate-l. Îl iau cu mine.
Bine.
Chiar îmi place.
A plecat de două zile, se întoarce mâine. Deja mi-e dor de ea.
- N-am mai simțit asta până acum. - Doar fiindcă nu te-ai culcat cu ea.
Nu, cu siguranță nu-i asta. Chiar o plac, omule. Nu știu.
- Cred că aș putea s-o iubesc. - Ce? Stai, stai!
- Ce spuneam? - Nu știu, omule. E ceva la fata asta.
Cunoști sentimentul pe care-l ai când ești într-o cameră cu cineva
și chiar dacă nu-l cunoști sau nu-l înțelegi pe deplin,
știi că te afli în prezența nobleței?
Ca atunci când vii în apartamentul meu.
- E bătrână, omule. Se luptă cu timpul. - E atât de frumoasă, frate.
Nu știu. Am senzația că se va termina rău.
Vorbești ca mama.
Salut, Morris!
De ce dracu' stau să te ascult?
Sunt într-o brutărie, să-ți cumpăr o plăcintă,
pe care o s-o arunci în fața unei fete care nu te-a lăsat să-i scoți chiloții.
- De când e crema din plăcintă? - De astăzi.
- De azi? Mișto. O iau pe aceea. - Grozav.
Deci, ce-i cu Dave?
- Are gânduri serioase cu fata sau ce? - Nu știu.
- Și ce e, catolică, episcopală? - N-am întrebat.
Ai prefera-o pe una celeilalte,
de vreme ce-i vorba tot de dragoste pentru Iisus?
Tatăl tău își va ieși din pepeni.
Păcat că mama ta nu mai e, ca să vadă asta.
L-ar fi picat și ei foarte bine.
Atunci ce facem?
Nu știu.
Dă-mi asta.
Ai mâncat vreodată icre de somon cu ou de prepelița?
Nu. Ce-i asta?
- Jur că e ca și cum ai face sex. - E o declarație îndrăzneață.
- Vrei să încerci? - Pot spune "nu"?
- E formidabil. - Știu.
Cum ai călătorit?
- Cui îi pasă? - Bine.
Asta sună foarte bine.
Asta aud eu.
A fost extraordinar.
E un băiat foarte dulce.
- Deși n-am avut orgasm. - Absolut normal.
Sunt multe probleme de încredere. Trebuie doar să-i dai timp.
Sunt dispusă să fac treaba asta.
Fir-ar să fie!
- Bineînțeles!
Azi-noapte mă gândeam că în multe țări aș putea fi arestată pentru asta.
Adică, 23 de ani?
Parcă spuneai că are 27.
Da?
Da.
Scuze.
- Te-am mințit în legătură cu asta. - De ce m-ai mințit?
Eram... adică sunt rușinată de vârsta lui. E atât de tânăr!
- Cu ce se ocupă? - E artist.
- Nu sunt artist. - Parcă spuneai că ești pictor.
Nu, am spus că-mi place să pictez, dar e un hobby. Trebuie să și muncești.
El nu-și spune așa, dar asta e.
Are probleme în privința asta.
Familia lui nu-l susține în muncă.
- Unde locuiește? - Pe strada Grand.
Lower East Side. Încă n-am fost la el.
Are colegi de cameră, așa că nu mă dau în vânt.
Bine.
Timpul nostru s-a scurs și ne vedem...
- Luni. - Desigur.
- Ești în regulă? - Da.
Nu. Da. Adică... Sunt bine, pentru că trebuie să ajung undeva.
Bine. Pa.
La naiba! La naiba!
La naiba! La naiba! La naiba!
La naiba!
Și acum ce naiba să fac? Să pun capăt tratamentului?
Să continuu? Să-i chem la o ședință de cuplu?
- Ei bine, dacă asta nu duce nicăieri... - Și chiar nu cred să ducă...
Atunci vei fi ușurată că ai păstrat-o ca pacient.
Dacă îi oprești tratamentul și se despart după 2 săptămâni,
nu i-ai servit interesele.
Deci, ce vrei să spui? Că trebuie s-o tratez mai departe?
- Dacă crezi că-i doar o aventură, da. - Dar e o nebunie. Măcar e etic?
Treaba ta e s-o ajuți. Acesta e cadrul tău etic.
Lăsând deoparte implicațiile profesionale, cum te simți?
Sunt o epavă.
Rita, nici măcar nu-i evreică!
Dacă era evreică, te-ai simți mai bine
că se întâlnește cu o femeie de 37 de ani și divorțată?
Unde mergem?
Trebuie să trec un pic pe la birou.
- Cum e, Gil? - Cum e, Dave?
- Ce mai faci? - Bine.
- Ai pregătit totul? - Da.
- Ea e Rafi. - Încântat.
Doamne, e grozav...
Vino aici. Altceva voiam să-ți arăt.
Cred că râzi de mine.
Nu mă mai ignora!
Hai, Dave, sunt liber!
Du-te! Du-te! Hai!
Dă-i-o scundacului. Sunt cu ochii pe el.
Fault, omule! Nu mă mai încurca. Ți-am spus de 2 ori. Ai fost avertizat.
Sunt liber!
Incredibil! Uimitor!
Scuze, ți se vede sutienul. Îți lipsește un nasture?
Nu. Așa trebuie să arate.
Mare dreptate ai cu bărbații evrei. E atât de atent!
Dar, firește, știi asta. Ești căsătorită cu unul.
Da, dar suferă de "deficit de atenție".
Nu pot să-mi revin... Mă simt stânjenită că-ți spun asta.
Dar nu am cu cine să vorbesc.
Am făcut sex prin fiecare colț al apartamentului meu.
N-am prea dormit.
E atât de dornic să-mi provoace plăcere. Și eu la fel lui.
- Mă face să vreau niște lucruri... - Înțeleg.
... Pe care nici gând să le fi făcut înainte.
Am înțeles.
Ai să râzi, dar de fapt nici nu știa unde-i clitorisul.
Chiar așa?
- Și i-ai arătat? - Desigur!
E absolut dezinhibat. Doar bucuros să învețe.
Nu avea prea multă experiență. A mai fost doar cu două femei.
- Ce? A mai făcut sex cu două femei? - Da. Îți vine să crezi?
Acum știu de ce bărbații vor femei mai tinere.
E ceva și cu chestia asta. Adică, tinerețea lui. Trupul...
Naivitatea... Înflăcărarea!
- Nu e grozav? - Da. Uimitor.
Trebuie să-ți spun și asta, pentru că sunt prea jenată s-o spun altcuiva.
- Penisul lui... - Doamne!
E atât de frumos, încât vreau să-i tricotez o căciuliță.
Ai crezut vreodată... că o să fiu atât de satisfăcută?
Adică... sexual?
Nu așa.
Vă protejați?
Desigur. El a deschis subiectul. E foarte responsabil.
Asta-i foarte bine. E ordonat?
- Ce? - Strânge în urma lui?
Face patul? Cere voie să folosească telefonul?
Da. De ce?
Ei bine, după lucrurile astea poți să-ți dai seama de multe la un bărbat.
Da, e foarte ordonat. Totuși are niște obiceiuri neobișnuite.
Nu încerc să te sperii.
Dar aceste bețișoare pentru urechi sunt grozave.
Știi ce? Mă sperii. Despre ce vorbești?
Nu am avut niciodată dintr-astea când eram mici.
Le-am văzut la mama în baie, dar nu le-am folosit niciodată.
- Cum vă curățați urechile? - Nu le curățăm.
Le ștergeam doar cu prosopul.
- Lasă-mă să văd bețigașul. - Nu. Trebuie să ieși de aici.
Ce mamă e asta, care nu-și învață proprii copii să-și curețe urechile?
Pediatrii spun că e nesănătos pentru copii să le folosească,
fiindcă ar putea să atingă timpanul.
Și s-a dovedit că puțină ceară pe canalul intern
ajută împotriva pătrunderii corpurilor străine.
Nu știam asta.
Îmi pare rău...
Îmi pare rău.
Spune-mi, de fapt ce vrei să zici?
Îmi fac griji unde or să ducă toate astea.
Vreau să mă dăruiesc pe deplin. Să-mi dau frâu liber.
E atât de tentant... El așteaptă de la mine totul.
Cine, n-ar vrea totul de la tine, Rafi? Ești o femeie extraordinară.
Dar pe urmă stau și mă gândesc:
E prea tânăr ca să facă față răspunderilor.
Mi-e frică să mă expun chiar așa.
Gândești foarte matur.
Sunt sigură că are intenții curate,
dar nu pare să-și dea seama exact ce-l așteaptă.
Crezi că ar trebui să rup relația chiar acum?
N-am să-ți răspund la asta.
Uite ce-i, nu vreau să-ți faci o impresie greșită despre familia mea.
E un subiect sensibil?
Poate.
Uite cum stă treaba.
Am probleme cu mama referitor la tine.
Referitor la mine?
Am vrut să i te prezint, dar a refuzat.
Drăguț din partea ta, dar nu-i cam devreme să mă prezinți mamei tale?
Și a spus de ce?
Are o problemă cu faptul că nu ești evreică.
- Nu vrea să mă primească? - Nu.
De ce crezi că sunt supărat? Nici nu ne mai vorbim.
Nu înțeleg. Parcă spuneai că e psihiatru.
Știu. Cum crezi că mă simt?
N-a cunoscut-o pe negresa cu care te vedeai?
În nici un caz! Mama nici nu știe de asta.
Aceea era bunica, mama tatălui meu.
- David el e! - Bună, bunico.
Voiam s-o cunoști pe prietena mea, Radjina.
- Radjina, ea e bunica. - Bună ziua.
E cumva negresă?
Chiar nu e amuzant, înțelegi?
Bunica a murit peste 3 săptămâni.
Și știu că n-a spus nimănui despre Radjina,
dar reacția ei și moartea ulterioară mi-a dat de înțeles
că ar fi fost bine să țin totul secret.
Cred că după aceea a intrat în casă și s-a lovit în cap cu tigaia.
Asta-i imaginea pe care o am de câte ori fac ceva greșit.
Cum își dă în cap cu tigaia.
Atâta pot să spun: Lăsând la o parte vârsta,
îmi dă mai mult decât am cu adevărat nevoie,
decât mi-a dat vreodată oricine altcineva.
Lucruri reale. Lucruri pe care nu le-am mai primit.
Mi-e greu să mă plâng de vârsta sau religie, sau orice altceva,
pentru că... pur și simplu sunt fericită.
Ce s-a întâmplat, David?
- Mi-am pierdut slujba. - Îmi pare rău.
Ai auzit că John Friedman s-a logodit? Cu o bucătăreasă.
Da, am auzit. Găluște cu trufe... Extraordinar!
Sam, mai bine spune-i despre familia Kushner.
La 1 august facem schimb de apartamente cu familia Kushner.
În Miami?
Trebuie să-ți găsești alt loc unde să stai cât suntem plecați.
Nu! Nu acum. E momentul cel mai rău cu putință.
- Și cine merge la Miami în august? - Asta am zis și eu.
Ce tot spuneți? E frumos în perioada asta.
Bunicule! E ca în saună acolo și plouă în fiecare după-amiază.
Familia Kushner profită de tine.
- Ți-am zis eu, Sam. - Ce știe el?
E un apartament la comun. Mergem.
Ce? La comun înseamnă "fără ploaie"?
Ochii la mine. Perfect.
Știi unde e Raphael Gardet?
Tatăl meu a găsit locul ăsta grozav în Wainscott.
Ne așteaptă o limuzină, deci nu trebuie să luați autobuzul.
Scuzați-mă. Știi unde e Raphael Gardet?
- Cine ești dumneata? - Sunt Dave.
Bună, Dave.
Ești unul dintre modele?
Nu, dumneata ești coaforul?
- Poftim? - Cred că m-ai auzit.
Diana, ochii la mine. Grozav.
"Dumneata ești coaforul?"
A fost bună. Chiar mi-a plăcut.
L-am întrebat: "Știi unde e Raphael Gardet?", iar el face pe nebunul...
Nu contează. Doamne, Dave, e inadmisibil!
- Tipul e un nemernic. - Nemernic?
E patronul meu. Și tu cine ești? Ce e în capul tău?
Programul mi s-a redus la o zi pe săptămână.
Apoi am aflat că luni trebuie să mă mut. Într-o lună, ajung falit.
Dar îmi pare rău. Bine? Îmi pare rău.
Hai să facem ceva. E vineri seară.
- Ce, începi să ții Sabatul? - Nu.
Doar nu stăteați în fața șemineului, în Village, bând Merlot?
De fapt, stăteam în jurul focului din tomberoane, în Bowery, bând bere.
- Hai... - Ce?
Vreau să știu ce făceai. Arată-mi.
- Ești sigură? - Da.
Hai la tine acasă. Nu mergem niciodată acolo.
Am colegi de cameră, Rafi.
Vreau să-ți văd tablourile.
- Nu pierzi prea mult. - Convenționala și slabă scuză.
Vreau să merg. Vreau, chiar acum.
Să văd unde dormi când nu ești în patul meu.
E drăguț.
- Bucătăria. - Foarte matură.
David... Cine-ți sunt colegii de cameră?
Tu ești, David?
Da. Culcă-te la loc, bunico.
Hai, scutește-mă. E destul de umilitor, da?
- Unde-i baia? - Pe acolo.
- Ai mâncat? - Da!
Am mâncat. Noapte bună.
Ce faci?
Da. Și a trebuit să dau jos și toate afișele.
De ce sunt întoarse cu fața la perete?
Nu știu.
Cine ar vrea să se uite la tablourile mele toată ziua?
Trebuie să vorbim despre chestia asta cu arta ta.
Te porți ciudat. De parcă ar fi un păcat sau așa ceva.
Bunico! Am decis să mă fac artist.
Dave...
Ești foarte talentat.
Asta ar trebui să faci. Să continui să pictezi.
Da? Dar nu e o viață.
Cine spune asta? Ești nebun.
Ești norocoasă. Doar îți pregătesc drumul.
Ăsta-i blestemul copilului mai mare.
Când se termină totul, ai să-l poți aduce acasă pe Jay-Z.
- Tu și cu mama vă vorbiți? - Nu chiar.
E complet schimbată zilele astea.
- Ce faci? - Doar îmi las niște haine.
Nu stai aici?
Mă duc la Morris.
Sincer să fiu, nu credeam că vrei să stau aici.
Nu fi melodramatic. Asta-i casa ta. Suntem familia ta.
- Chiar dacă l-ai aduce acasă pe Jay-D. - Jay-Z.
Nu contează. Jay-B, Jay-D...
Aștept un pacient, așa că ai grijă când pleci.
Îmi pare rău că te-am lăsat să aștepți.
- Am bătut la ușă? - Am întârziat?
Am senzația că am întârziat... dar nu.
La loc. la loc. la loc.
- Ce-i ăla? Un pistol? - Nu, o saltea de yoga.
- Se mută la mine. - Ce?
Credeam că ai spus... Nu spuneai că nu poate
să-ți dea lucrurile de care ai nevoie?
Încă nu sunt sigură. Ar trebui să-i mai dau o șansă.
Doar mereu spui: "Fă ceva imoral. Cel puțin așa știi că trăiești." Nu-i așa?
Și dacă nu poate să-mi ofere lucrurile de care am nevoie,
voi afla mai curând, dacă locuiește cu mine.
- Și nici nu are unde să se ducă. - Ți-a zis el asta?
Cel mai bun prieten al lui are o garsonieră.
Nu se înțelege cu mama lui, deci nu se poate duce acasă.
Apropo, ea mă urăște. Ți-am spus asta?
Nu. N-ai menționat asta.
Da, e o cu totul altă poveste, la care încerc să nici nu mă gândesc.
Copiii de psihanaliști se zice că sunt cei mai dereglați dintre toți.
Da, am auzit asta.
- Deci, se mută. - Cred că va fi distractiv.
Asta mi-ai și spus să fac, nu? Adică, pur și simplu, să mă distrez.
Așa e.
- Așa e. - La ce te uiți?
Am... am uitat! Am o carte.
O carte. O carte pe care am vrut să ți-o arăt.
M-am gândit că poate...
"Lesbienele și Kabala. O pereche făcută pentru rai."
Nu-i asta! Nu-i asta!
Doamne! Bine. Nu contează.
Las-o baltă. Îmi pare rău.
Am întârziat foarte tare.
N-am ce face, dacă te tot plimbi pe aici îndeplinindu-mi orice fantezie.
A trebui să porți o pungă de gunoi până ajungi la lift.
- Mai mergem vineri la Hamptons? - Da. Pe curând.
Southampton 7 Bridgehampton 12
Grozav. Weekend cu Village People.
Te descurci. Te-am pregătit pentru clipa asta.
Greu te califică un maraton Bette Davis pe canalul Turner Clasic.
Hei, băieți, au venit! Haideți!
- Bună, Jason. - Ce mai faci?
- Arăți grozav. - Și tu.
- El e Jason. - Bună, am auzit totul despre tine.
Bună, Palmer.
Îmi pare tare bine să te văd iar.
- Ce mai faci? - Bine.
- Cum a fost drumul? - În regulă.
Palmer, el e Dave.
- Ce mai faci? - Grozav. Dumneata ce faci?
- Se simte bine sau... - Nu-l lua în seamă.
E doar gelos că n-a intrat primul în pantalonii tăi.
Hei! Ce faci?
Doamne, îmi pare foarte rău.
Alsayste, maniacule! Asta-i ca să nu latre.
- Ești teafăr? - Da. Cred că am orbit.
Vai, nu! Să sunăm un pediatru.
Doamne...
E oribil.
Locul ăsta e uluitor!
Vreau să spun, totul... fiecare cameră e perfectă.
La te uită! Până și paturile sunt grozave.
O să facem sex de vacanța noaptea asta.
Ce înseamnă sex de vacanță, Dave?
Nu știu, dar vei avea parte de el, fată.
La uite! Până și briza ajunge aici. E perfect.
- De asta au parte toți oamenii bogați? - Nu. Doar homosexualii bogați.
- Vezi că ți-o iei! - A, da?
Ți-o dau...
Sex de vacanță, Dave?
Te rog, ești singurul republican homosexual înregistrat la New York.
Doar pentru taxe. În orice altă privință, sunt de stânga.
Mereu zic că democrații au nevoie de propriul spectacol, de propria agendă.
Nimeni nu s-ar uita. Nu se lasă cu sânge.
Eu m-aș uita la spectacolul ăla.
Oamenii ar prefera să vadă un liberal umilit la emisiunea Factorul O'Reilly.
Ar trebui să apari și tu, Jason și să umilești omul în întregime.
- Alsayste? Unde e? - Mă duc eu după el.
- Scripcarul pe acoperișul fierbinte! - Și atât de tânăr! L-ai legitimat?
- Da. Din păcate, da. - Cred că-i grozav.
Deștept și dulce. Li trebuie doar câțiva ani în plus.
Eu cred că e...
Tu n-ai dreptul. Ești îndrăgostit de el.
Poate, dar îmi fac griji pentru tine.
E atât de tânăr! Și e clar că tu te îndrăgostești de el.
Și ce dacă?
Arăți cu 10 ani mai tânără. Nu te-am mai văzut așa de fericită.
Numai că tu vrei un copil, iar el nu e în stare să-ți ofere asta.
- Ceasul biologic ticăie, Rafi... - Mulțumesc, Randall. Ești drăguț.
Plus că are o relație ciudată cu mama lui,
care îl vrea însurat cu o Rifka sau o Debora.
Cine te-a întrebat pe tine?
Numești ciudată relația lor, când e doar una apropiată.
De-am fi toți la fel de norocoși...
Și pe urmă, mama ta crede că ești heterosexual, pentru Dumnezeu.
Auzi, Dave, ție îți pasă dacă sunt evrei copiii tăi?
Îmi pasa dacă sunt fericiți.
Bun răspuns.
Ce-i cu prietenii tăi? Tot weekendul a părut un lung interogatoriu.
- Sunt doar îngrijorați pentru mine. - Îngrijorați de ce?
De câți ani ai tu.
Și că eu îmi doresc, la un moment dat, un copil.
Mutatul tău la mine... Am emoții un pic, atâta tot.
Știi cum e la New York. Apartamentul e tot ce ai.
Câteva zeci de metri pătrați, pe care-i poți numi ai tăi.
Lucrează viguros. Portrete realiste. Și are doar 23 de ani. Am fost uimită.
Sună grozav.
Chiar mi-ar plăcea să arunc o privire pe lucrările lui. E aici?
Da.
- Grozav. - S-ar bucura tare mult. Îl caut.
Așteaptă să vezi asta. Vino încoace.
Raphael!
Ce mai faci, iubito? Îmi pare bine să te văd.
- Mă bucur să te văd. - O știi pe prietena mea, Anne?
Încântată de cunoștință. Am mâinile ocupate.
Desigur. E frumoasă.
- Cum o cheamă? - Ella.
Ești așa de dulce!
- Câți ani are? - Un an.
- Doamne... - E o fată mare. Tu ai copii?
Nu, niciunul.
Tocmai a început să meargă. Se ține de balustradă și pășește.
- Bună, iubito. - Bună.
Știi că prinzi 500 de canale cu chestia asta?
M-am uitat azi la Grand Prix din Malaezia.
Într-adevăr? Extraordinar.
Ai ieșit din apartament de azi-dimineață?
Nu.
De ce?
Stă toată ziua degeaba în apartamentul meu.
Nu am pic de intimitate când ajung acasă.
Asta nu sună bine. Trebuie să-și găsească propria lui casă.
Da, dar mai întâi are nevoie de o slujbă.
Ar fi și cazul.
Trebuie să-i cumpăr un cadou de ziua lui. Ai vreo idee?
Există un joc, Nintendo, despre care tot vorbește și...
Rafi, lasă-mă să te întreb ceva.
Îți place să faci sex?
Atunci nu-i lua Nintendo.
- Vii la culcare? - Da, după jocul ăsta.
Doar o secundă.
- Ce poate fi rău în asta? - Trebuie să mă întorc.
Doar ne uităm, da?
- Asta arată bine. - E frumoasă.
- Cât costă? - Mult prea mult. Nu te uita.
Nici măcar să nu te uiți.
- Pot să vă ajut cu ceva? - Poftim?
- Pot să... - Nu!
Mulțumesc.
- Ce e? - Trebuie să plecăm.
- De ce? - Am o întâlnire de care am uitat.
- Parcă spuneai... - Pur și simplu trebuie să plec, bine?
- De ce? - La naiba! Ascunde-te!
E un pacient?
Nu, e iubitul meu! Sigur că e un pacient. Taci din gură!
- Va trebui să-mi explici asta. - Știi că nu pot.
Bine. Speriați clienții.
Mi-a căzut o lentilă de contact.
Am fost căsătorită cu un bărbat care nu m-a putut iubi.
Și acum sunt cu cineva care mă poate iubi, dar...
nu-i bărbat în puterea cuvântului, cel puțin nu tot timpul.
Înțeleg.
Poate, dacă mă dăruiesc lui cu totul, se va purta așa cum trebuie.
Zice că știe că nu mă dăruiesc pe deplin
și că asta nu e corect față de noi doi.
Nu cred că mai pot... face asta.
Îmi pare rău.
- Pur și simplu nu pot. - Ce să faci?
Trebuie să vorbim, Rafi.
Bine.
E fiul meu.
Cine?
Dar de ce pe ușa ta scrie "Lisa Metzger"?
Metzger e numele meu de domnișoară.
M-ai trădat!
Da.
Ți-am trădat încrederea, dar ca să păstrez relația noastră.
Mi s-a părut lucrul cel mai important.
Asta numești tu a păstra o relație?
În momentul acela, părea ceva potrivit.
Cum adică în momentul acela? De cât timp ai știut?
Cinci săptămâni, patru zile.
Am vrut să mă asigur că nu e doar o aventură.
Dacă ar fi fost, puteam continua.
Dar asta e o discuție care, probabil, va pune capăt muncii împreună.
Îți dai seama că am vrut să evit discuția asta spre binele tău?
Nu. Cred că ai făcut-o ca să-i controlezi viața fiului tău.
Nu! Asta nu-i adevărat.
Am continuat doar pentru tine. Fără niciun alt motiv.
Nu te cred.
Faptul că m-ai putut sfătui să fac tot ce vreau,
dar să nu poți face la fel cu propriul tău fiu e greșit.
Ar trebui să examinezi problema asta.
Mulțumesc. Chiar lucrez la asta cu psihologul meu.
M-ai lăsat să-ți vorbesc despre penisul lui.
Crede-mă, mie mi-a fost mai greu decât ție.
Până acum câteva săptămâni, nici nu știam că fiul meu are penis.
Îți dai seama că acum mama ta știe detalii intime despre penisul tău?
L-ai povestit despre penisul meu?
- Doamne, Rafi! - Scuză-mă.
Presupuneam, liniștită, că așa ceva nu va ajunge la urechile ei.
Ar fi culmea să profite de asta ca să mă aducă acasă de Ziua Recunoștinței.
- Cum de mai poți glumi? - Ce altceva să fac?
- Enervează-te! Revoltă-te! - Mă revolt! Bine? Sunt nervos!
Nu-mi vine să cred că a împins lucrurile atât de departe.
- Îi pasă de cei pe care-i ajută. - Ce se-ntâmplă cu tine?
- Trebuie să-i fixez niște limite. - Te înșeli.
Încearcă să te controleze. O și face.
Nu mă cert cu tine. Știu că încearcă să mă controleze. Detest asta.
Dar niciodată nu s-ar folosi de tine ca să facă asta.
Ești foarte de naiv.
Cum ai putut s-o înșeli în felul ăsta? A fost absolut imoral!
De binele ei decât ție.
E clar, deoarece ai hotărât să continui să te vezi cu ea.
Mamă...
- Ce-ai să faci acum? - Să-mi trăiesc viața!
Sper că iei decizii corecte. Acum se mai bazează cineva pe tine.
E în regulă. Mă descurc eu. O iubesc.
Grozav. Dar nu veni la mine să te ajut să scapi de mizeria asta.
Nu vin! Și nu va fi nici o mizerie de care să scap, mamă.
Și nu ți-am cumpărat bețigașe, fiindcă voiam să-ți protejez urechile!
Deci te lasă să stai acolo fără să plătești chirie?
Nu e gratis, plătesc în alte feluri.
- Doamne! Ești eroul meu. - Nu despre asta-i vorba.
Treaba cu maică-mea a distrus-o. E imposibil de trăit cu ea zilele astea.
Aici e. Aștepți afară sau...
Mă gândeam să stau lângă tine cu niște șervețele. Ne vedem la Rafi.
Vreau să-i vezi apartamentul. Ea se întoarce abia peste câteva ore.
Nu-mi vine să cred că n-ai ajuns încă la rubrica Bârfe.
- Știi ce? E o casă grozavă. - Știu.
Acum înțeleg de ce-i suporți toate rahaturile.
Nu de asta.
Îmi place să stau aici, dar nu de asta sunt cu ea.
Apartament bun, prieteni cu reședința în Hampton, relații în lumea artei.
- Astea sunt motivele, amice. - Taci din gură.
Haide, omule. Te-a legat de parcă ai fi la pușcărie, în Pelican Bay.
Serios, abia dacă apuc să te mai văd.
Chiar tu ai spus că mă inviți aici doar pentru că nu e ea acasă.
La dracu'!
A venit! Trebuie să te ascunzi.
Vorbești serios? Chiar n-am voie să fiu aici?
Nu. Bagă-te în dulap.
- În dulap? - Bagă-te în dulap.
Nu-i plac oamenii străini în spațiul ei de trăit.
Ce dracu' e ăla? Bucătăria face parte din el?
- Hai, în dulap. - Iisuse Hristoase!
Ce mai faci?
Te-ai și întors acasă?
Scuze! Ai vrea să plec?
Credeam că azi mergi cu Morris.
Da... Bea asta. E bună, nu?
Mergeam. Adică, merg. Ei bine...
- Ce s-a întâmplat? Te porți ciudat. - Eu? Nimic. Sunt bine.
Tu ești bine?
- E cineva aici? - Ce? Nu.
Doamne! E cineva cu tine?
Sunt alergic la...
- Ce se petrece aici? - Ei bine...
Uite ce-i, venisem doar de câteva minute,
pe urmă te-am auzit la ușă, m-am panicat și i-am zis să se ascundă.
- În dulap? - I-am spus eu că-i o idee proastă.
Am fost aici doar...
Destul timp ca să bei o bere cu prietenul tău sociopat,
aruncător de plăcinte.
Stai! I-am zis...
- Ți-am zis să nu vii aici. - Nu mi-ai zis!
Stai așa!
Asta-i mai bine ori mai rău decât psihopat?
Ce se întâmplă cu tine?
De necrezut ce mă așteaptă acasă. Oameni în dulap. Tu minți...
Ești un necăjit de preșcolar, Dave.
Mă ții sub cheie de când m-am mutat aici!
Spui că mă vrei aici și mă tratezi ca pe un deținut.
Un deținut? Abia dacă îți porți de grijă.
Eu fac totul. Tu nici măcar să faci curat nu ești în stare.
Tot ce-ți cer e să mă anunți când aduci pe cineva.
Ce mare scofală? Trece și tu peste asta.
Eu nu sunt Francis.
Nu te mint. Nu te înșel. Cu siguranță nu te evit.
Mulțumesc. Asta-i reconfortant. Și de foarte, foarte bun gust.
Știi ce? Pur și simplu nu mai pot!
Ia-ți un câine, dacă vrei să dai ordine, fiindcă mie chiar nu-mi mai pasă.
Mi-a fost tare dor de tine.
Ar trebui să luăm o pauză și să ne vedem și cu alți oameni.
Ce?
Nu mai putem sta împreună. Pur și simplu, nu-i în regulă.
Și nici nu mă mai pot încrede în tine.
I-am arătat, o clipă, apartamentul tău.
Nu e doar asta.
Nu-mi poți da ce-mi trebuie.
Înțeleg.
Și toată chestia cu mama ta... Nici nu știu ce să spun.
O nebunie.
Dar, gândește-te, a încetat să te vadă fiindcă crede că ne iubim.
Nu. Pur și simplu...
Pur și simplu nu merge, cel puțin nu acum.
Și asta e tot?
Nu pari atât de ușurată pe cât prevăzuseși.
Glumești? Sunt distrusă.
Mi-am ofensat pacienta doar ca s-o las să aibă o relație cu fiul meu.
Și pe urmă?
Fiul meu îmi ofensează pacienta.
Iar acum...
Pacienta îl ofensează pe fiul meu.
Sunt absolut zăpăcită. Ce rol mai am în toate astea?
Cred că ai făcut ce trebuie, Lisa.
Știi, nici dragostea nu poate garanta că nu se ofensează unul pe altul.
La o adică, reduce totul la nivelul probabilității.
Mulțumesc că ați venit. Scuzați dezordinea.
Rafi crede că-mi vor plăcea lucrările dumitale și am încredere în judecata ei.
Ne-am despărțit.
Îmi pare rău. Nu știam.
- Nu v-a spus nimic? - Nu.
Astea sunt grozave. Expui la vreo galerie?
Nu.
Cât ceri pe cele mai mari?
Nu știu. N-am mai vândut niciunul.
Îți dau câte 1.000 bucată pe astea două.
Și voi vedea ce pot face ca să-ți organizez o expoziție.
S-a făcut!
Nu-mi vine să cred.
Vei fi un pictor uriaș, iar eu mă alătur acestei aventuri.
Poate aruncatul plăcintei va trece drept "artă de performanță". Ce zici?
- Pe cine suni? - Pe Rafi.
- De ce? - Să-i spun cum a mers.
Să-i dau câțiva dolari pentru cât am stat la ea. O să se bucure.
- Dar eu ce sunt, cârlig de rufe? - Mă fac că n-am auzit.
Ești motivul pentru care ne-am...
- Vei avea propriul tău apartament? - Taci!
Raf, tot eu sunt. Am niște vești uluitoare. Te rog, răspunde!
Rafi, Rafi...
Alo?
De ce nu-l suni tu, atunci?
Îmi place, omule. E foarte "anii tinereții", știi?
O mică problemă cu gândacii. Poți rezolva asta.
Va arăta bine când vin cei de la A&E să filmeze documentarul.
"În primii 4 ani, a trăit cu pateuri și pricomigdale..."
Ia mai taci!
Bine, Howard Hughes, spune-mi iar să tac. Îmbracă-te!
Să mergem. Mișcă! Vreau să ies în oraș. Vreau să arăți bine.
Ai stat prea mult închis. Să mergem.
- Suntem cu ea. - Ba nu sunteți.
- Haide, aia-i prietena mea. - Dincolo de frânghie!
Salut!
Bună!
Ne-a bătut fericea. O cunoști pe puicuța aia?
- Da. Nu arăta cu degetul. - Ce s-a întâmplat?
- Nu putem intra. - E în regulă. Hai, lasă-i să intre.
Te iubesc, bine? Chiar te iubesc.
Dacă nu profiți de situația asta, îți voi pune serios la îndoială bărbăția.
Mi-e dor de ea.
Treci peste asta. Bine? Sunt 2 săptămâni de atunci.
Crezi că ea nu face la fel?
Mă gândesc să comand păstrăv fript.
Ce zici de somon? Arată bine și el.
O fi sălbatic sau de crescătorie?
Îți place crapul?
Nu.
Crap...
- Vreau să dansez. - Pune-te pe treabă, soro!
Mișcă-ți șoldurile. Haide!
Ce-i asta?
Parcă-i bălăbăneală Irenei Cara. L-ar trebui ciorapi de lână.
- Trebuie să salvezi situația. - Da, asta nu ajută pe nimeni.
Bea, iubitule.
Te simți mai bine?
Mult.
E în regulă, nu?
- Dumnezeule! - Ce?
- Dave... - Da.
Crezi în Iisus Hristos?
OUĂ DE PREPELIȚĂ
Pictezi.
Lucrez.
N-o fac ca să te enervez, mamă. Nu e un act de răzvrătire.
O iubesc. Încerc să fac relația să meargă. Am nevoie de ajutorul tău.
Ajutorul! Ai auzit vreun cuvânt din ce ți-am spus? Am terminat cu asta.
Măcar lasă-mă s-o aduc vineri seară.
Te rog, mamă, te implor.
N-a încetat să vorbească despre tine.
Cât de mult îi lipsești și lucruri de felul ăsta.
Ai înnebunit?
În niciun caz.
Te simți bine?
Mamă? Am venit.
Rafi!
Poftim? Ce s-a întâmplat, scumpo?
Mi-a fost dor de tine.
Abia acum mi-am dat seama cât de mult.
- Și mie mi-a fost dor de tine. - Da?
Da.
- Bună, scumpule. - Îți mulțumesc.
Arăți foarte bine.
Hainele.
Ce? Jack!
- Mamă, Audrey poate să vină la noi? - Nu, nu! Termină cu telefonul.
Intrați!
- Nu mai mânca din antreuri. - Doar unul.
Haideți acum.
Tată, ea e Rafi.
- Încântată de cunoștință.
- Ea e sora mea, D. - Bună, sunt Dinah.
- Îmi place rochia ta. E frumoasă. - Am auzit atât de multe despre tine!
- Bună, eu sunt Blanche. - Mama mea.
- Și dumneata ești... - Rafi.
- Ce nume drăguț. - Mulțumesc.
- E prescurtare de la Raphael. - La fel ca pictorul.
- Pictorul? - Soțul meu, Sam.
- Îmi pare bine să vă cunosc. - Ferește-te de el.
- Ăsta-i adevărul. - Sper că vă e foame.
N-ar fi trebuit. Mulțumesc.
Mulțumesc foarte mult. Ce pungă drăguță!
- Și sticla e drăguță. - Ia uitați-vă!
Dacă se răcește îndeajuns, putem s-o bem la cină.
Pune-o în congelator vreo 10 minute. Va fi numai bună.
Dumnezeu să-mi binecuvânteze fiica. Nu știu unde aș fi fără ea.
În Brooklyn. Ai fi în Brooklyn.
Tu stai aici, lângă mine.
E frumos.
- Te simți bine, bunico? - De parcă aș avea de ales?
Ești bine până te duci.
Hai să-ți spun o poveste minunată.
Cum am cunoscut-o pe Blanche a mea.
La metrou. Exista o linie care traversa bulevardul DeKalb.
Eu stăteam pe o parte a vagonului, ea pe cealaltă
și purta cea mai prostească pălărie pe care ai văzut-o în viața ta.
Arăta grozav.
- Am mai auzit o dată povestea asta. - Doar o dată? Ești norocoasă.
E o poveste adorabilă.
Nu-i grozav că David și-a vândut tablourile?
Da. Ne bucurăm foarte mult pentru el.
- Da, sigur. - Ce?
- Nu credeam să ai vreo șansă. - Vezi?
- Tată, chiar așa?! - Oricum, ar trebui...
Ar trebui să știți cu toții că asta o să fac tot restul vieții mele.
Într-adevăr?
Fără certificat de contabil. Fără diplomă de avocat.
Fără "Sună-l pe dr. Bloomberg". Asta e.
Presupun că poți trăi din asta.
Deci... înțeleg că vrei să te convertești la iudaism.
Doamne!
- E bine, mulțumesc. - Sigur.
- Pun asta aici? - Da.
În regulă. Așa e bine.
E o situație foarte ciudată.
Nici eu n-am mai trăit ceva cât de cât asemănător.
Acum vezi că până și psihologul tău are o familie nebună.
Glumești? E tot ce n-am avut eu.
Fără bunici. Fără râsete la cină.
Fără cină, de fapt.
Mulțumesc că m-ai invitat.
Știu că ți-a fost foarte greu.
Nu, n-a fost greu deloc.
Cred că ești formidabilă, Rafi.
Cred că ești grozavă.
Știu că ți-e greu să înțelegi, dar nu e nimic personal.
Nu vreau ca fiul meu să-și abandoneze credința așa de devreme.
Nu va fi nevoie s-o facă. Aș vrea să-mi cresc copiii în spiritul religiei.
Eu n-am avut una. Mereu ai spus că sufăr din cauza asta.
Ia-o încet! Tu...
Copii? Cu fiul meu?
- Rafi, gândește-te la ce spui. - Îmi pare rău!
Câteodată uit că-i ești mamă.
Încă te cred psihologul meu.
Ce mizerie, nu?
Și mai știi ceva? Avea în baie 20 de cutii cu bețigașe pentru urechi.
În timp ce restul apartamentului este o cloacă.
Stai un pic. Vorbești despre Dave? Dave al lui Rafi?
Da și ce? Sunt despărțiți.
Ascultă, Sue, Rafi și Dave sunt iar împreună.
Deci s-au împăcat. Ce mare scofală?
Marea scofală e că povestea voastră ar distruge-o.
Bine. Doamne! N-am să spun nimic.
Nimic despre ce?
Bună!
Te-ai culcat cu Sue?
Poftim?
Știi ce? Sun-o și întoarce-te la tine acasă, te rog.
Am nevoie de liniște. Mulțumesc.
Nu, n-o sun. E o nebunie.
Și mă pedepsește că am ascultat-o?
Știi ceva? Fii serios!
Până și eu văd că problema nu e că ai ieșit.
Problema e cu cine ai ieșit.
Azi e ziua "Învață-te Dracului Minte".
Doamne, Dumnezeule!
Închide ușa, te rog.
Mulțumesc.
E de la brutăria "Magnolia".
Trădătorii!
Ai sprijinul meu deplin în orice vrei să faci.
Atunci de ce am impresia că încă mai ești împotriva acestei relații?
Nu am... nu sunt. Mă îngrijorează. Sunt mama ta. Asta mi-e slujba.
Dacă decid să merg până la capăt?
Scumpule, e evident că e ceva special între voi.
Mă uit la relația asta și văd cât de mult te-a ajutat.
E de-a dreptul... grozav.
Ești... Te-ai maturizat. Ești pictor. Înțeleg asta.
Rafi m-a făcut să înțeleg asta.
Asta va fi viața ta.
- Așa e. - Așa e. E grozav.
Dar, David, încearcă să asculți ce-ți spun.
Dragostea nu e totdeauna de ajuns.
Nu când vorbiți de căsătorie și copii și de conturi bancare comune.
Poate că n-ar trebui să înveți lecția asta la 23 de ani,
dar ai intrat într-o situație complicată...
Mamă!
Relațiile înseamnă muncă.
Copiii înseamnă muncă!
Nu spun că dragostea nu e importantă. Este, dar...
Ce vrei să spui?
Spun că...
uneori iubești și înveți.
Apoi... pleci mai departe.
Și asta-i bine.
Acum e acum...
Văleu!
Îmi pare rău.
Și...?
Și a fost o decizie foarte, foarte proastă și nu m-am gândit.
Îmi pare tare rău, Rafi.
Eu învăț lucrurile astea pe parcurs.
Dar te rog să mă ajuți, pentru că...
Ne lași o clipă?
- În niciun caz. Lucrez aici. - Bine. Continuu, oricum. Uite ce-i...
S-ar putea să avem unele probleme și să mai greșesc din când în când,
dar toată lumea greșește.
Diferența e că eu încerc din răsputeri să fie bine.
Și vreau mereu să fiu bărbatul pe care îl vezi în mine.
Bine, la fiecare 4 ani. Dar vreau să fiu bărbatul acela pentru tine.
Important e că te iubesc nespus de mult...
O scot eu la capăt, bine?
O să reușesc. Numai acordă-mi o șansă.
- Ești sigur că vrei asta? - Da, sunt sigur.
De ce acum?
Pentru că vrei lucrul ăsta mai mult decât orice altceva pe lume.
Și vreau să ți-l ofer.
Vreau să am un copil cu tine.
Nu pot.
De ce?
Pentru că te iubesc și nu-ți pot face așa ceva.
Nu înțeleg. Ce-mi faci?
De fapt, mă simt foarte bine.
Pur și simplu nu pot.
Vreau să-ți ofer asta.
Știu că vrei.
Și e cel mai frumos cadou pe care mi l-a făcut cineva vreodată.
Dar nu e bine pentru tine. O vei regreta.
Știi asta.
Faptul că ești dispus s-o faci mi-arată cât de mult mă iubești.
Acesta e cadoul pe care îl iau cu mine.
Cu un an mai târziu
Să mai vând doar un tablou și o să am destui bani ca să plec de aici.
Ce? Unde te duci?
Mă gândeam la America Centrală. Poate în El Salvador.
Pleci în El Salvador așa, pur și simplu?
- Da. - Nu înțeleg.
Ajungi acolo, coborî din avion, dar cum știi încotro s-o iei?
Nu știu. Am să văd acolo.
E timpul să încerc și așa ceva. Niciodată n-am ieșit din țară.
Scuze, dar excursia din '98, cu clasă?
Cea de la cascada Niagara?
- Serios, Morris! - Ce e?
- Și eu, omule, eu ce fac? - Ar trebui să vii cu mine.
El Salvador? Asta-i în țara lui Noriega, amigo. Nici vorbă!
Aia-i Panama, încearcă și tu să mai înveți.
Am avut a doua întâlnire cu o fată.
- Glumești. - Da, dar te-am păcălit o clipă, nu?
- La naiba! - Ce e?
- Mi-am uitat căciula în restaurant. - Tembelule!
- Să vin cu tine? - Nu, mă duc eu.
- În regulă. Te iubesc, frate. - Te ajung din urmă.
- V-ați uitat căciula. - Da.
- Poftiți. - Mulțumesc.